For de av dere som kjenner Askjer-slekta, og vet at jeg ligner på min mor, skjønner at jeg ikke hadde noen problemer med å stå opp kl. 3. tirsdag morgen. Dagen som gutta i Cabaña A på Alalay Aldeas hadde ventet på i et helt år hadde kommet - dagen de skulle ut å reise. Jeg jobber jo med de eldste guttene på Alalay, og mange av dem kjeder seg veldig. De fleste av dem har vært der i mange år, og de lengter etter å ha et normalt tenåringsliv. For gi dem et lite avbrekk fra barnehjemslivet, dro vi ut på jungeltur med alle gutta. Denne turen viste seg å by på mange opplevelser.
Etter en seks-timers lang kjøretur og litt papaya var vi klare for den beryktede gåturen. Vi hadde hørt den var lang, men vi hadde ikke forventet det som ventet oss. Vi delte oss i to grupper, avhengig av hvor fort man ville gå. De eldste gutta ble med meg i den første gruppa, som begynte å gå i ni-tiden. Timene gikk, og sulten og tørsten ble sterkere og sterkere. Vi trøstet oss med luft-brød, luft-gitar og iskald luft-cola.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjsHPc9uyR-Lw664L8O7wrtudFF2yopHKqROIhfL8YJLSYfWAqwfpExSYLjzyw0bG69eE0q3_3UD7c9LOZOFq9PRPVCCbX-txDnQG89lf86kI6YQYAeVHpfS-AzCRLzWACDqHlBY3lkdbPw/s400/P1100297.JPG)
Etter ca. 4 timers gange begynte jungelen virkelig å tette seg til. Alt av modne frukter begynte å dukke opp; kaffebønner, bananaer, appelsiner, lime, mandariner og avokado fra trærne klasket oss i ansiktet, men vi var allerede mette på luftbrød. ![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEiT8TDqzwZGpJyp91Nd-DVdHxTTJc7-B7mQ59a4ebw9lbe3K8EAHdpy8LYRvsptUwy5-bPgTSIqZJNNKoTvKaj0sDpeL_-HQQgR3Wv_slLGGaZJ7sGQx3nnV4L-hM9z41k4sJaCra1Rxqhyphenhyphen/s400/P1090249.JPG)
Den 5. timen møtte vi en gammel dame på veien. Hun kom mot meg, stoppet og sa:
Vi fikk vite at det var ennå en mil igjen, guttene var slitne, men de kunne more seg over at en dame faktisk trodde jeg var en ung frøken. Jeg hadde fått meg en nytt kallenavn.
Vi kom fram til huset dypt inne i jungelen til slutt, men var for slitne til å gjøre noe som helst etter den lage turen. Vi lå på madrasser, drakk te, lo av Señorita John og gledet oss til morgendagen.![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEj2HVKyW9AFgIfzpZoNebTXTL5XlMClKdmYlpA5fMvcW9vl2fHLRn1hOyolasNBi6aNIqVQ-Wf7rrvna2XUshhi9J9f2czil5eJLqg7r41q2q280qLp9HbNEduq9EvG4Xu-GYbYaB6k2gzk/s400/P1100259.JPG)
"Unnskyld, er de señorita Martha?"
Alle guttene stoppet opp og så rart på hverandre. Jeg vet mine lyse lokker, bollekinn og søte smil kanskje kan lure en lubben cholita, men jeg har aldri sett mer mandig ut enn akkurat da. Ubarbert, trøtt i trynet og sliten etter å ha gått i fem timer klarte jeg ikke å holde meg:
"Desverre Señor, de tar nok feil." sa jeg og fortsatte videre.
"Desverre Señor, de tar nok feil." sa jeg og fortsatte videre.
Etter en glodvarm natt, 100 myggstikk og en god frokost var vi klare for en ny dag. Vi gikk nedover fjellsiden, og kom ned til elven. Det var en stor elv, men vi holdt oss i kanten.
Kort tid etter at dette bildet ble tatt, begynte guttene å ha konkurranser. Dere vet hvordan gutter er; hvem kan holde pusten lengst under vann? Hvem kan stå på hendene lengst? Hvem tør å gå lengst ut mot den sterke strømmen?
Det var her det gikk galt. En av guttene gikk lenger ut i elven, gled på en stein og ble tatt av den helt vanvittige strømmen. Jeg har aldri sett et par øyne med mere frykt i enn da han ble dratt nedover, og jeg tviler på at jeg så noe modigere ut da jeg hoppet etter han inn i strømmen. Gutten kunne ikke svømme, og jeg kjente panikken idét han tok tak i meg inne i strømmen. Jeg svømte for all kraft mot strømmen, med en skrekkslagen gutt tviholdene rundt halsen min. Vi klarte oss akkurat.
Vi overlevde, og jeg ble heldigvis kvitt det nye kallenavnet.
Wow, for ein opplevelse! Så bra at alt gjekk bra, å at du blei helt istedenfor señorita. Du skrive utruligt bra, veldig kjekt å lesa bloggen din :) Serina
SvarSlettHeftig opplevelse! Trodde det var sånn som bare skjedde på film... Helt har du allikevel alltid vært, og ikke minst nå. Du er barsk! (og litt søt da) Og du: jeg er beæret;)
SvarSlettMags
Tappert, John Fredrik, virkelig! Jeg får fortsatt et lite 'kick' av å lese bloggen din. Stilig sveis du har fått deg, forresten.
SvarSlettStå på!
Hallo og varskuhær=D
SvarSlettEnig med Kjetil; tappert.
Høres ut som om du trives sånn et stykke over middels, og at du velsigne andre sånn passe og=D
Hmm. savner bibelgruppa vår. Du er tøff og bloggen din er snasen!
hehehe. jasså frøken!
SvarSlettgleder meg stort til å joine din hverdag!
tess
Hei!!Litt av jungeltur. Godt dere alle er i live. Livet byr paa mange utfordringer-det er sikkert. Klem fra mamma
SvarSlettDu får så masse skryt av alle som leser bloggen din...jeg blir stolt jeg:)
SvarSlettGuri meg.
du opplever mye du john. har ikke vært så flink til å kommentere her, men nå ska jeg bli flinkere:) liker å lese det du opplever der, og du skriver så bra:) stolt av deg jeg lilleror!
SvarSlettCathy